Hyvää iltaa ja tervetuloa. Saanen toivottaa hyvää joulua.
Joulu on pian ovella, vaikkei siitä näytä tulevan valkoista.
Kuten tavallista, saatte kuunnella minua tämän tunnin ajan.
Pyysin teitä lähettämään sähköpostia siitä, mikä käsityksenne on joulusta.
Suurin osa kertoo tuntevansa huolta ja ahdistusta ennen joulua.
Nimimerkki "Kahvia ja samppanjaa" ampuisi mieluummin itsensä -
sen sijaan että kuuntelisi sisarustensa omaakehua.
Nimimerkki "Soija" on kyllästynyt petollisuuteen ja teennäisyyteen -
koska niin vain pitää olla.
Hyvää, iltaa, rakas sisko. - Hei.
Miksi kuulostat niin oudolta? -Join glögiä. En kuulosta kummalliselta.
Sinulla on kovaääninen päällä.
Mitä puuhailet? - Senhän haluaisit tietää.
En oikeastaan.
Koristelen joulukuusta.
Tuleeko siitä hieno? - Tosi hieno.
Me ostimme kuusen eilen. - Ja olette tietysti tyytyväisiä.
Joo, niin olemme. - Oletko ostanut joululahjoja?
Oletko ruksannut toivelistan joka oli jääkaapin ovessa?
Vai oletko taas unohtanut minut?
Kävin äidin luona tänään.
Tule mukaan seuraavalla kerralla. Siitä on kauan, kun kävit viimeksi.
Joo.
Asiasta toiseen. Et arvaa mitä löysin kun tutkin paikkoja viikonlopulla.
Ainakin miljoona piirustusta joita piirsit lapsena.
Olit lahjakas. Ne ovat tosi hienoja.
Olisipa minullakin se taito, tai sinun mielikuvituksesi.
Annan niiden olla. Saat katsoa niitä sitten kun tulet.
Kai sinä tulet? -Tulen kello 12 ja autan sinua ruuanlaitossa.
Jääthän sinä joksikin aikaa. - Ainakin joulunpyhien yli.
Laukku on jo pakattu. Se on eteisessä. Ajattelin yhtä juttua.
Mitä sinä ajattelit?
Louise? Ei saa!
Astrid? Astrid!
Astrid! Vastaa!
Vastaa!
Astrid!
Nyt minä huolestun!
Astrid!
Täällä on pahoinpidelty nainen. Lyöty päähän.
Yksi henkilö pidätetty.
Lähettäkää ambulanssi. Täällä vallitsee sekasorto.
Täällä on laukullinen arvotavaraa. Näyttää epäonnistuneelta murrolta.
Uhri on tajuissaan, mutta ei vastaa.
Hän on siskoni. Meidän täytyy varautua pahimman varalle.
Et luultavasti saa siskoasi takaisin sellaisena kuin hän oli.
Olemme tehneet parhaamme.
TALO METSÄN REUNASSA
Hei. - Hei! Sinä tulit jo.
Kello on vasta yhdeksän. Tämäpä yllätys.
Sisko. - Sisko.
Äiti. - Tytär. -Onko ollut ikävä?
Totta kai. Mennään sisälle niin paistan räiskäleitä.
Minä tuon tavarasi. - Tee se.
Ihanaa. Täällä tuoksuu lapsuus. Tunnetko sen?
Siitä on kauan, kun kävit viimeksi. - Tuntuu kuin siitä olisi sata vuotta.
Vien laukkusi olohuoneeseen. - Joo, vie.
Tämä on... En tiedä mitä sanoisin.
Viihdytkö täällä? - En todellakaan.
Muistatko hirviön, joka asui metsässä?
Tarkoitat Johansonin traktoria.
Älä ole noin tylsä. - On sinulla mielikuvitusta.
Ei siinä mitään vikaa ole.
Lasketko leikkiä? - En.
Hyvä on.
Oletko valmis? - Oletko sinä?
Yksi, kaksi, kolme.
Ihan niin kuin ennenkin. - Mitä hittoa.
Minne sinä nyt?
Merkkejä on kertynyt paljon.
Ei niitä tarvitse laskea. - 99. Niin monesti olen voittanut sinut.
Jos treenaat kovasti, pääset pian tasoihin.
Puhutko tuurista? - Ei siitä ole kyse.
Taidosta siinä on kysymys.
Olet tyhmä. - Itse olet.
Laitan patakakkosen.
Minullapa on pataässä. Siis minun vuoro.
Eikä. - Joo.
En ollut valmis. - Et siis ollut valmis.
En ole valmis vielä. - Olet sinä.
Tule. On nukkumaanmenoaika.
Älä herätä äitiä.
Istuudu.
Kulta...
No niin...
Laula jotain. - Miksi?
En saa muuten unta. - Sinähän nukuit hetki sitten.
Laula Metsämökin ikkuna. Se toimi kun olimme pieniä.
Hyvä on.
ja metsämökin ikkuna
tonttu ulos kurkistaa
jänis laukkaa laputtaa
ja oveen kolkuttaa
auta auta pyydän sua
metsämies jo vaanii mua
sulle suojan tarjoan
siis kätes ojenna
Täytyy varautua pahimman varalle.
Olemme siskokset.
Olen hyvin huolissani.
Louise? Louise?
Louise!
Mitä nyt? - Näin aivan sairasta unta.
Painajaistako? - En tiedä mitä siitä sanoisin.
Se tuntui niin todelliselta.
Olin sairaalassa ja sinä olit huoneessa.
En voinut liikkua enkä puhua.
En saanut yhteyttä sinuun vaikka yritin.
Kummallista.
Mikä tuo oli?
En kestä tätä.
Meidän on ostettava uusia kehyksiähuomenna.
Naarmuja. Ei se mitään.
Täytyy päästä nukkumaan. Hyvää yötä.
Louise?
Nuku hyvin.
Herätkää!
Missä te olette?
Äiti? Louise?
Louisen vastaaja. En ole tavattavissa. Jätä viesti.
Äiti? Louise?
112. Mitä on tapahtunut? - Haloo.
Haloo, talossa on joku. - Haloo... Jos kuulet...
Missä olen nähnyt sinut?
Rauhallisesti. Kyllä se tästä.
Missä te olette? Hyvä on, minä tulen.
Ei, ei.
Ei.
Etkö muista minua? - En tiedä kuka olet.
En tiedä kuka olet. Älä.
Älä.
Etkö todellakaan muista?
Älä.
...kaksi, kolme.
Nelosessa oli murtauduttu jonkun asuntoon viikko sitten.
Naapuri oli nähnyt naamioituneen ihmisen kellarissa.
Niin turhaa. Hän vain makasi siinä.
Ei ihmistä pidä mennä hakkaamaan vain rahan takia.
Hei, sinä tulit jo. Kello on vasta yhdeksän. Tämäpä yllätys.
Onko ollut ikävä minua? - Tietysti on.
Mennään, paistan räiskäleitä. - Joo.
Tuoksuupa täällä lapsuus. Tunnetko sen?
Siitä on kauan, kun kävit viimeksi. - Tuntuu kuin siitä olisi sata vuotta.
Otan tämän. Vien sen olohuoneeseen.
Luoja että rakastan tätä paikkaa.
Muistatko sen hirviön joka asui pellolla?
Tarkoitatko Johanssonin traktoria?
Älä olet tuollainen. - Se kuulosti kauhealta.
Koko metsä kaikui.
Muistatko, kun olimme pieniä ja kuvittelimme...
Tiesimme, ettei se ollut hirviö, mutta emme piitanneet siitä.
Mikä se pääkalloporukka olikaan? - Pääkallokerho.
Kaksi siskosta, jotka taistelivat kaikkia demoneita vastaan.
Niin, sinä ja sinun mielikuvituksesi. - Ei siinä mitään vikaa ole.
Lasketko leikkiä? - En.
Hyvä on.
Oletko valmis? - Joo.
Yksi, kaksi, kolme.
Ihan niin kuin ennenkin.
Minne sinä nyt menet?
Monta merkkiä. - Lasketko leikkiä?
En. - Ei niitä tarvitse laskea.
Niitä on sata. Olen voittanut sinut sata kertaa.
Ethän sinä voi pataa laittaa. Et voi laittaa ässää.
Näin. - Niin, mutta... Katso.
Nukkumaanmenoaika.
Tulehan nyt. - Joo.
Käy pitkällesi.
Hyvää yötä.
Laula jotain. - Miksi?
En saa unta muuten.
Sinähän nukuit hetki sitten. - Laula Metsämökin ikkuna.
Se toimi, kun olimme pieniä. - Hyvä on
ja metsämökin ikkuna
tonttu ulos kurkistaa
jänis laukkaa laputtaa
ja oveen kolkuttaa
Mitä nyt? - Hän katsoi minua valokuvasta!
Äiti katsoi siitä minua suoraan silmiin!
Kuule... - En halua katsoa sitä enää.
Ei tässä valokuvassa mitään ihmeellistä ole. Lopeta nyt.
Tuuli se vain oli.
Jos uskot että se oli tuuli, mennään yhdessä katsomaan.
Mene itse. En minä mitään hirviökerhoa halua leikkiä keskellä yötä.
Pääkallokerho se oli.
Astrid, pane veitsi pois. Rauhoitu.
Kuulitko? Istu alas ja hengitä. Ota ihan rauhallisesti.
Kuule...
Milloin olet nukkunut viimeksi? - Haluan vain, että uskot minua.
Haluatko lasin vettä?
Menen hakemaan vettä.
Näetkö mitään? -Tuntuu siltä kuin joku kyttäisi meitä.
Saatat olla oikeassa. - Onko sinulla sama tunne nyt?
Annetaan olla. Mennään nukkumaan.
Minne sinä menet? - Sanoinhan että mennään nukkumaan.
Täällähän on ihan selvästi joku. Et sinä voi mennä nukkumaan nyt.
Mitä sinä teet? - Luoja!
Sinähän olet kuin mikäkin hullu.
Jokin on nyt valtavan vinossa.
Eihän sillä voi äidin vanhojen vaatteiden kanssa olla tekemistä?
Missä... missä sinä olet?
Haloo. En kuule.
Haloo. - Etkö kuule minua?
Haloo?
Saakeli.
ja metsämökin ikkuna
tonttu ulos kurkistaa
jänis laukkaa laputtaa
ja oveen koputtaa
Avaa silmät.
Astrid!
On hänet jollain hiton keinolla saatava heräämään.
Hän makaa tuossa.
Sydän lyö, ja hän hengittää, mutta ei suostu tulemaan tajuihinsa.
Meillä oli kerran potilas -
jonka omaiset elivät toivossa että potilas virkoaisi ajallaan -
mutta että tämän olisi ensin selvitettävä ajatuksiaan.
Onko sinulla ketään jonka kanssa puhua asiasta?
Sukulaisia tai perheenjäseniä?
Ei oikeastaan.
Astrid on ainoa, joka minulla oli... on.
Meillä oli aika kummallinen suhde.
Äitihän on...
Äidin kasvatusmenetelmä oli aika erikoinen jos niin voi sanoa.
Hän... Ei siitä voi sanoa, että se oli -
fyysistä, vaan se oli psyykkistä. Astrid sai ottaa pahimmat tällit.
Pidättekö te yhteyttä nyt?
Äitiinkö? Ei, hän kuoli kaksi vuotta sitten.
Ei se ihan kivutonta ole ollut.
Muutimme kotoa -
aika nopeasti. Katkaisimme yhteyden häneen heti kun voimme.
Astridin taas oli pakko jäädä asumaan hänen luokseen.
Hän asui kotona monta vuotta sen jälkeen kun olin lähtenyt.
On mahdotonta käsitellä sitä paskaa jota saimme äidiltä osaksemme.
Ei kukaan normaali ihminen siihen kykene.
Hänen matkalaukkunsa oli aika painava.
ja metsämökin ikkuna
tonttu ulos kurkistaa
jänis laukkaa laputtaa
ja oveen kolkuttaa
Äiti, tiedän että vaatekaapissa olet sinä.
Tule sitten. Odotan sinua.
Tule.
Sinä olet aina pelännyt.
Sinä näit...
...olet naurettavan epärehellinen ja yrität huiputtaa ihmisiä.
Aina kieroilemassa.
Jos menet ulos tuosta ovesta, et ole enää ikinä tervetullut takaisin.
Ai, ai...
Olet kuollut, sinut on haudattu. Ei sinua ole.
Nyt sinä puhut hulluja. - Anna hänen olla, kiltti.
Mitä sanot, Louise? Annanko sinun olla?
Katso. - Mitä olet tehnyt?
Ole hiljaa ja anna siskosi vastata. Onhan hänellä oma tahto.
Haluatko sanoa jotain? - Ei, hän on hiljaa.
Tulkitsen sen niin, ettei hän ole samaa mieltä kuin sinä, kultaseni.
Mitä me olemme tehneet?
En ole tehnyt mitään mitä en olisi teh- nyt jos olisit ollut kuin muut lapset.
Tämä on vain tekojesi seurausta.
Ei sillä ole minun kanssani tekemistä.
Kulta, jos olisit halunnut olla normaali ja terve ihminen -
tätä ei olisi tapahtunut.
Älä puhu.
Älä kuuntele.
Älä katso. Kukkuu.
Ole hiljaa.
Louise!
Louise?
Mitä tapahtuu?
Olet kauhistuneen näköinen. Oletko nähnyt painajaista?
Siis... Olin siellä, ihan oikeasti.
Ja sitten herättyäni olin taas olohuoneen sohvalla.
Vaikka se tuntuikin todelliselta, se oli vain painajainen.
Istuimme tämän pöydän ääressä.
Minulla oli valokuva äidistä, sinusta ja minusta.
Sitten hänen päänsä kääntyi valokuvassa -
ja hän katsoi minua.
Tästä kummitusvalokuvastako sinä puhut?
Eihän tässä mitään ihmeellistä ole. Lasi on vain rikki.
Juuri näin... - ...se meni unessa.
Ryhdistäydy. Se on valokuva. Anna sen olla.
Äidin kasvoissa on naarmu.
Lasi sen aiheutti.
Mitä muistat äidistä?
Tuota... Muistan täällä viettämämme kesät.
Oli lämmintä ja ihanaa.
Muistan että keinuimme, ja minä...
Se erityinen tuoksu, josta sanoit että nyt me olemme maalla.
"Täällä on turvallista."
En kysynyt sitä. Mitä muistat äidistä?
Sano jotain mitä muistat.
Mitä? - Sano mitä muistat äidistä.
Päästä. - Jokin pieni muisto äidistä.
Ei tule mieleen mitään. Oletko tyytyväinen nyt?
Eikö se ole kummallista? - Sinä tässä kummallinen olet.
Mitä sinä sitten muistat hänestä? - En mitään.
Hän on ollut elämässämme, emmekä muista hänestä yhtään mitään.
Pitäisihän meidän muistaa synttärit tai koulun päättäjäiset, mitä tahansa.
Mitä sinä teet?
Nyt menet liian pitkälle. - Kyse ei ole minusta vaan äidistä.
Odota. Emme voi päästää ketään sisälle.
Ehkä jonkun auto on mennyt rikki. - Juuri näin se meni siinä unessakin.
Juuri näin.
Mitä nyt sitten tapahtuu?
Älä nyt vain vauhkoonnu.
Metsässä on pari naamioitunutta ihmistä, jotka haluavat tappaa meidät.
En kestä tätä. - Kuuntele.
Ei hätää. Tiedämme mitä pian tapahtuu, joten olemme varautuneet siihen.
Mitä nyt sitten tapahtuu?
Mitä unessasi tapahtui?
Pitääkö meidän vain istua tässä? Eikö pitäisi soittaa poliisille?
Et voi... Yritä soittaa, jos haluat.
Kun sieltä vastataan, yhteys pätkii.
112. Mitä on tapahtunut? - Hei, nimeni on Louise.
Onko jotain...
Nimeni on Louise.
Voitko liikkua...
Muistatko kun tulimme tänne?
Tai muistatko missä mökkimme on?
Olemmehan käyneet täällä satoja kertoja.
Siksihän meidän pitäisi muistaa missä me olemme.
Mihin pyrit? En ymmärrä.
Minä luulen, että me olemme yhdessä unistani.
Sinä et ole todellinen.
Aivoni ovat kai luoneet sinut uudelleen.
Auta minua selviytymään hengissä yön yli.
En usko, että voin herätä muuten.
Astrid...
Ethän sinä ole nukkunut. - En minä sitä.
Sinähän vaikutat ihan mielisairaalta.
Pian joku rupeaa hakkaamaan seiniä.
Astrid...
Eihän täällä ole ainuttakaan ihmistä. Ei ristin sielua.
Odota! Meidän on pysyttävä yhdessä.
Louise!
Astrid? - Missä sinä olet?
Astrid?
Siirry että sovin.
Hänenhän täytyy olla täällä jossakin.
Katso makuuhuoneesta.
He taisivat mennä jo.
Louise...
Louise, luulen että he ovat menneet.
Louise?
Rauhoitu. - Meidän täytyy lähteä täältä.
Selviydymme jos juoksemme nopeasti. Lasken kolmeen.
Ei se onnistu. - Onnistuupa.
Yksi, kaksi, kolme.
Ei häntä ole. Rauhoitu.
Ei tämä ole oikeasti.
Se on mielikuvitusta. Hengitä. - Astrid.
Ei tämä ole oikeasti.
Mielikuvitusta vain. Hengitä.
Astrid, Astrid...
Turha yrittää selittää.
Olet epäonnistunut.
Ei tämä ole totta, mielikuvitusta vain.
Stina!
Äiti!
Älä huuda. Olen keittiössä tekemässä voileipää.
Teenkö sinullekin?
Epäonnistut kaikessa mitä teet. Olet epäonnistunut.
Jos menet ulos tuosta ovesta, et ole enää ikinä tervetullut takaisin.
Joko sinä tulit? Kello ei ole vielä yhdeksää.
Muistatko sinä, missä mökkimme on?
Uskon, että se on yksi unistani.
Astrid, oletko siellä?
Kuuletko minut? - Kuulen.
Olen mökissä. Tule auttamaan. Tule kotiin.
Sinuahan ei ole. - Onhan.
Sinua ei ole!
Ei se sinun syysi ole.
Älä tee sitä. Ole huoleti, teit aivan oikein. Nyt on kiire.
Lupaan selittää kaiken, mutta sinun on tultava mukaamme nyt.
Me kaikki olemme tavalla tai toisella selvinneet hengissä yöstä.
Seuraavan aamun kello yhdeksään asti.
Mitä yhdeksältä tapahtuu? - Milloin oivalsit sen aikajutun?
Kai minä aavistin sen. Anteeksi, mutta en tajua mitään.
Katso tuonne.
Joko sinä tulit? Kello ei ole yhdeksää vielä. Tämäpä yllätys.
Joka aamu kello yhdeksän kaikki alkaa uudestaan alusta.
Uusi versio minusta tai sinusta, miten sitä nyt katsoo, ilmestyy.
Näette todelliset minämme siksi, että ymmärrät että tämä on unta.
Minun oli itse oivallettava se.
Hän sen sijaan ei ole oivaltanut sitä. - Eikö sitä voi vain sanoa hänelle?
Olemme antaneet johtolankoja, jotka johtavat ajatukset oikeaan suuntaan.
Jotkut meistä ovat liian innokkaasti yrittäneet selittää "hands onia".
Ota rauhallisesti.
Niin minua sitten iskettiin veitsellä.
Olemme unessa ja herätäksemme meidän on tapettava demonimme.
Olen jo yrittänyt sitä mutta mitään ei tapahdu.
Kaikki ovat yrittäneet tappaa Stinan. - Ei tässä äiti ole ongelma.
Mikä sitten? - Itsetuntemus.
Me kaikki edustamme oikean Astridin henkilöllisyyden eri puolia.
Herätäksemme meidän tulee tappaa se versio, joka ei halua päästää otetta.
Se Astrid, joka haluaa mieluummin olla täydellisessä unessa kuin herätä siitä.
Astrid 99 on se naiivi versio, joka luulee, että asiat hoituvat itsestään.
Ei tarvitse laskea niitä. -Tarvitsee. Olen voittanut 99 kertaa.
Astrid 99:n mielestä kaikki on niin kuin pitääkin.
Meidän on tärkeä muistaa, että mikään tästä ei ole todellista.
Ei mikään. Alamme puhua joka aamu, ja jo muutaman minuutin kuluttua on ilta.
Arvatkaa mikä minulla on. Pataässä!
Nyt meidän on tapettava heidät yksitellen.
Louise ja Stina ovat ketju, joka pitää Astrid 99:n unimaailmassa.
Sitten tapamme Astridin.
Sinä pidät silmällä Astrid 99:ää. Me hoitelemme Stinan ja Louisen.
Tiedät missä hän on.
Mitä hittoa sinä täällä teet? Sinunhan piti vahtia 99:ää.
Herätkää!
Missä te olette?
Menkää, minä hoidan tämän.
Äiti? Louise?
Niin, ei hän tietenkään täällä ole.
Mene katsomaan makuuhuoneesta. Sinä pysyt täällä.
Helvetti. Missä hän on?
Haloo? Jos kuulet minut... - Kuuletko minut?
Ei mitään.
Meidän on löydettävä 99 nyt. Anna tänne se.
Pysy täällä, minä menen.
Hän on tuolla. Hänellä on kirves.
Hänet on houkuteltava makuuhuoneeseen jotta pääsemme sisälle.
Missä olet?
Missä te olette? Hyvä, hyvä, minä tulen.
Pysy täällä, minä menen katsomaan.
Missä pomo on? - Tuolla sisällä etsimässä.
Mene hakemaan muut.
Pidä silmällä 99:ää niin me hoidamme loput.
Kuka se oli? -Ei aavistusta. Ei sillä ole väliä.
Pidä nyt silmällä 99:ää.
Ei, ei, ei...
Ei...
Etkö muista? - En.
Etkö muista mitään? - En tiedä. Kiltti, en tiedä.
Sinulla on aina ollut vastuu. Tajuatko?
Etkö muista minua?
ja metsämökin ikkuna
tonttu ulos kurkistaa
jänis laukkaa laputtaa
ja oveen koputtaa
Etkö sinä todellakaan muista?
auta auta pyydän sua
Lopeta, lopeta!
metsämies kun vaanii mua
sulle suojas tarjoan
siis kätes ojenna
Herää...